sprangridning-artikkel+i+norsk

Sprangridning

Sprangridning (forkortet til sprang) er en gren innen ridning, er sprangridning farlig? I vårt distrikt er det mange gode sprangryttere. Geir Gulliksen er en av dem. Han selger hester og er daglig leder av stall Gullik. Hvordan finner man egentlig hester? Sprangridning er en sport som ikke kommer frem i media, men det betyr ikke at det ikke er en populær sport. På bildene over ser vi to sprangryttere på stevne. Hva er egentlig et stevne?

Ridning generelt er en dyr sport og drive med, hvis man vil bli god! Alt utstyret kan ha en sum på ca 60 000 kroner, i tilegg til stevneavgifter, smed, veterinær, stallavgift og fôr. Årsprisen for en hest kan komme opp til 100 000 kroner.

Siden sprang er en så dyr sport er det få ryttere i toppen. Vil du bli veldig god må du satse fullt på sprang og ofre alt.

På stevner er det viktig og være godt forberedt. Hvit shabrack, (teppe under salen) hvite ridebukser, svarte støvler og ridejakke er ting du må huske på. Man kan starte forskjellige klasser som avhenger av hvilket nivå du er på og hvor god hesten er. Du kan starte helt fra 50 cm til 1,60 m. Hester og ponnier konkurrerer hver for seg fordi ponnier har kortere steg en hestene. Ponniklasser har i tilegg en annen betegnelse for klassene for eksempel. I ponniklassene har de bokstaver som sier hvor høye hindrene er. LD, er 50 cm for den minste ponnien som kalles kat 3 og er under 130 cm. LD er 60 cm for en kat 2 ponni som er under 140 m, og 70 cm for en kat 1 ponni som er under 148 cm Klassene starter på LD (lett D) og går helt til MA (middels A)

På landstevner, stevner som alle i Norge kan starte på, starter det som oftest på LB (Lett B) og går helt opp til MA. MA er 120 cm for kat 1, 110 cm for kat 2 og 100 cm for kat 3. På nasjonale stevner eller elite stevner som for eksempel Norges mesterskapet kan det gå høyere enn 120 cm. Det kalles Grand Prix.

På et hestestevne heter klassene 80 cm, 90 cm, 100 cm osv. på distriksstevner, (stevner for de som bor i distriktet) starter det på 70 cm og går helt opp til 120 cm. Det kan hende det går høyere, men det er veldig sjeldent. På landsstevner kan det gå helt opp til 140, mens på elite stevner kan det gå helt opp til Gran prix, altså 160 cm. Målet på et stevne er jo selvfølgelig og vinne. For og gjøre dette må rytteren og hesten (ekvipasjen) være gjennom en mengde med hindringer (hinder) uten refusering (stopp) eller riv. I noen klasser er bedømningen feil og stil. I feil og stil vinner ekvipasjen med minst feil og best stil. Andre steder er det omhopping. Da må ekvipasjen ha raskest tid og minst feil.

Sprangridning er både en farlig sport og en vanskelig sport. Hver dag dør mennesker etter å ha dettet av hesten, veldig mange tror sprangridning og ridning er en jente sport og veldig lett, men det er det ikke. Det er faktisk flere menn i toppen enn damer. Jeg mener ridning er en mer krevende sport enn fotball, til hvert hinder må du være våken, ellers kan det verste skje!

På bildet ser vi en uheldig rytter idet han går i bakken!

På en hinderbane finner man hinder fra rekk (et hinder) til oxer (to hindre ved siden av hverandre) hindre som Vanngraver, murer, trippelbarer og kombinasjoner (hindere som hoppes med et sprang mellom) dukker også opp. Siden det er så mange ulike hindre må man se til hvert hinder og være kvikk.

Hvis du er så heldig og komme til premieutdeling må du huske å smile og bukke til publikum og ta dommeren i hånden når Han/hun skal sette rosetten på hesten. Hvis du vinner får du en rød, hvit og blå rosett, hvis du får 2. plass en rød rosett, 3. plass en blå rosett, 4. plass en grønn sløyfe. 5 plass en gul sløyfe. 1/3 får plassering, for eksempel hvis det er 20 startene deles det ut 6 sløyfer. Sløyfene etter 5.plass er også gule. Når premieutdelingen er ferdig rir du i rask galopp rundt banen, ledet av vinneren.

I Norge har vi noen ryttere i toppen. Geir Gulliksen, Stein Endresen, Tony Andre Hansen, Morten Djupvik, Kirsti Svaboe og Nina Braaten. På OL laget var de fire førstnevnte med. Som de fleste vet ble en av dem tatt i doping og de måtte gi fra seg medaljene. Alle rytterne er veldig flinke og konkurrerer i høyeste klasse. Alle rytterne bor i Norge, unntatt Morten Djupvik som bor i Nederland.

Vi passer liertoppen og kjører innover en lang vei dekket av skog. Litt lenger inn ser vi et hvitt idyllisk hus og en stall, men dette er ikke alt! Litt lenger inn ligger det digre ridehuset og enda en lang rekke med staller. Vi blir tatt vel imot av Elisabeth og hestepasseren Carina. I ridehuset finner vi Geir som trener med hesten Lord. Datteren Victoria hopper den lille hvite ponnien Showman over et 160 hinder. I ridehuset henger en diger Rolex klokke som Geir vant.

Geir Gulliksen er rytteren kanskje vi i Lier hører mest om siden han bor her. Geir bor på Lierskogen på et stort stutteri. Her trener han andres hester, inkludert hans egne. Barna Victoria og Johan hjelper også til med og trene. Victoria trener hestene og noen ganger ponniene med faren og Johan trener ponniene. De er utrolig flinke ryttere begge to. Victoria er på landslaget og vant NM i år.

Geir drar på stevner i hele verden og bruker masse penger på det, hans forrige store stevne var world cupen i Las Vegas. Han ente på 13 plass og ble veldig fornøyd. I tilegg til å dra på stevner er han med sønnen på slalåm, Johan er i tilegg til sprangrytter på landslaget i slalåm. Det er helt utrolig hvordan man kan orke så mye. Geir sitt motto er: Aldri gi opp, alt er mulig!

På bildet ser vi Geir Gulliksen på hesten Cattani

Når man skal lete etter en god hest bør man ta en prat med treneren sin, han/hun har sikkert en del kontakter i hele Europa, er du helt fersk innen ridning kan finn.no også være et fint sted og finne en rimelig hest eller ponni. Hvis du vil ha en unghest kan du dra til Nederland. De fleste gode ponnier får man også fra Geir, de fleste har sin opprinnelse fra Irland. Dit kan du også dra.

Når man kjøper seg en spranghest må man tenke på om man virkelig vil satse så mye på denne sporten, det er veldig lett og bli skuffet. Man må ikke minst ha pengekapasitet og mot til å holde på. Det kreves en del timer før du er klar for en egen hest.

Hvis du er en av dem som kunne tenke deg og drive med denne sporten, må du tenke gjennom om dette virkelig er noe du ønsker. Vil du konkurrere med hesten din, må du øve på akkurat disse hindrene som er nevnt. Du må ha rikelig med støtte fra foreldrene, og ikke minst du må bruke tipsene ovenfor til og finne din drømmehest, koste hva det måtte koste! Dette er en sport på godt og vondt.

Kilder:

[] [] []